АСТРОМЕТРИЧНІ ДОСЛІДЖЕННЯ В УКРАЇНІ. ХІХ – ПОЧАТОК ХХ СТ - Артеменко, Т. Г. (Одеські астрономічні публікації, 2021)
У статті представлені етапи розвитку астрометричних досліджень в обсерваторіях України у ХIХ – початку ХХ століття. У ХIХ столітті були створені університетські обсерваторії у Києві (1845), Одесі (1871), Харкові (1888). У 1921 році за сприяння адмірала О.С. Грейга була заснована Миколаївська (Морська) обсерваторія. Абсолютні каталоги, створені у Пулковській і Миколаївський обсерваторіях, зробили значний внесок в міжнародну роботу зі створення високоточного на той час фундаментального каталогу FK3. Особливу увагу приділено науковій діяльності однієї з найперших обсерваторії на території України – Астрономічній обсерваторії Львівського університету (1771). Дослідження в обсерваторії стосувалися переважно геодезії і метеорології. Незважаючи на перший короткий період існування обсерваторії (біля 10 років), вона надала імпульс відомим науковцям. Відродження обсерваторії відбулося лише наприкінці ХIХ століття. Південні відділення Пулковської обсерваторії у Одесі (1899) і Миколаєві (1912) зіграли визначну роль у розширенні Пулковських абсолютних каталогів на південну півкулю, а систематичні спостереження Сонця, проведені у відділеннях, сприяли більш точному визначенню положення точки весняного рівнодення. У ХIХ столітті обсерваторії України брали участь у міжнародних програмах, зокрема, таких як AGK- каталог (Німецького Астрономічного Товариства), фотографічний каталог "Карта неба" (Франція). Особлива увага приділялася актуальним спостережним програмам, зокрема спостереженняv зодіакальних зір (М.П. Диченко у Києві), біляполюсних зір (В.І. Фабриціус, Р.П. Фогель, М.П. Диченко у Києві, Л.О.Cтруве, К.Н. Кузьменко у Харкові, І.О. Дюков, Л.Ф., Чернієв у Одесі). В рамках спостережень за програмою Боннського огляду (BD) і його південного продовження, організованого Німецьким Астрономічним Товариством, проводилися спостереження зір екваторіальної зони (І.Є. Кортацці у Миколаївській Астрономічній обсерваторії, Б.В. Новопашенний у Астрономічній обсерваторії Одеського університету). Потреби астрофотографії сприяли розширенню фундаментальної системи зір на більш слабкі зорі, зокрема організації проекту "Каталог слабких зір". У 1932 році на Першій Астрометричній конференції в Ленінграді пулковські астрономи Б.П. Герасимович і М.І. Дніпровський висунули ідею використання позагалактичних туманностей у якості нерухомих реперів для визначення абсолютних рухів зір. Серед задач, які мали бути розв’язані у ході проекту, – створення загального каталогу слабких зір (КСЗ) та фундаментального каталогу слабких зір (ФКСЗ) і встановлення зв’язку між ними. До проекту планувалося залучити всі меридіанні інструменти як СРСР, так і закордонні, особливо у південній півкулі. Ідея орієнтування координатної системи КСЗ за спостереженнями малих планет була висунута Б.В. Нумеровим. Астрономи Миколаївської астрономічної обсерваторії брали участь у міжнародній частині проекту (каталог AGK3R). Полтавська гравіметрична обсерваторія була заснована О.Я. Орловим у 1926 році для масштабного вивчення сили тяжіння, земних припливів і для широтних спостережень. Головні напрямки наукових досліджень Головної Астрономічної обсерваторії (ГАО НАНУ) заснованої у 1944 році стосувалися астрометрії як теоретичної, так і спостережної. Виділено і проаналізовано три "генеалогічних наукових дерева" астрометричних шкіл, два з яких сформувалися під керівництвом видатних постатей ХХ століття: професора О.Я. Орлова (засновника і першого директора обсерваторії, 1944–1948, 1950–1951), який переїхав до Києва з Полтави, і професора А.О. Яковкіна (директор обсерваторії у 1952–1959 роках), який переїхав до Києва з Казані. Третє “генеалогічне дерево” має витоки з Пулковської строметричної школи. У статті висвітлюється формування головних напрямів наукових досліджень та їх трансформація.