ДКМ РАДІОВИПРОМІНЮВАННЯ ЮПІТЕРА ТА СОНЯЧНА АКТИВНІСТЬ: ДЖЕРЕЛА, ЗАЛЕЖНІ ВІД IO, ТА НЕ ЗАЛЕЖНІ ВІД IO - Цвик, Н. О. (Одеські астрономічні публікації, 2025)
В цій роботі буде вивчено декаметрові (ДКМ) радіобурі Юпітера, для того, щоб виявити особливості, які можуть бути пов’язані із впливом сонячного вітру та корональних викидів маси (CME) на утворення радіобур та сплесків ДКМ радіовипромінювання. Ми розглядаємо динаміку бур та особливості окремих ДКМ сплесків, та пояснюємо їх з урахуванням МГД процесів, пов’язаних з Іо, та процесів, що відбуваються за наявності нейтрального газу в нижній магнітосфері Юпітера. Вважаємо, що бурі ДКМ радіовипромінювання виникають, коли плазма, інжектована на Іо, або плазма сонячного вітру проникає до авроральної зони нижньої магнітосфери Юпітера, поширюючись вздовж ліній магнітного поля Юпітера разом з альвенівськими хвилями низької частоти. Ці МГД коливання в нижній магнітосфері можуть запускати процеси іонізації плазми і формувати стримери, та будуть активувати Мазерні нестійкості на електронах. Під впливом щільного сонячного вітру і корональних викидів маси змінюється структура магнітосфери Юпітера, з’являються високоширотні плазмові течії, дотичні до появи не-Іо ДКМ штормів, та посилюється ДКМ радіовипромінювання, яке контролюється Іо. Враховано, що динаміка розвитку ДКМ радіобур, залежних від Іо та незалежних від Іо, мають схожі риси та еволюційні особливості. Так, їх спільні періодичності у часі (5 хвилин та 20 хвилин тривалості) можуть бути пов’язаними з МГД нестійкостями, активованими Іо, які модулюють систему струмових шарів у всій авроральній зоні. Потужність бур, залежних від Іо, модулюється динамічним тиском сонячного вітру на магнітосферу Юпітера. З іншого боку, в радіоджерелах незалежних від Іо, і пов’язаних з інжекціями сонячної плазми, завдяки вмісту високоенергетичних іонів, що стикаються з газовим середовищем, формується ряд специфічних радіо сплесків, наприклад, такі, що мають зебра-структури на динамічних спектрах високої роздільної здатності.